PUNCA MOJEGA BRATA
Dragi Dan, sem samska mati …
Dragi Dan, moja hči je stara 18 let …
Dragi Dan, sva starša najstnikov. Kaj naj še rečem? POMAGAJTE!
Živjo. Je to tvoje? –Oče.
Se mi je zdelo, da ne.
Živjo.
To bi jaz napravil pozneje. –Zdaj ti ne bo treba.
V redu. Si lačna? –Ja.
Kosmiče? –Prav. –V redu.
Torej, načrt … –Načrt. Cara, oče bo razkril načrt.
Jaz bom spakiral, vas pobral po koncu pouka,
nato pa se bomo peljali naravnost … do konca.
Sliši se v redu. –Se ne.
Kaj je zdaj? –Kaj ni pomen prav v tem, da hodimo v šolo?
In zdaj hočeš, da izostanemo, ko bi morali biti v šoli.
Kaj pa moje učenje? Dobro, zakaj se smehljaš?
Nisem si mislil, da boš kdaj rekla kaj takega.
Nasmešek mi privabi na obraz.
Nočem iti. –Vsako leto gremo! –Le takrat lahko pride vsa družina.
Pomagati moramo babici in dedku pospraviti.
Uničuješ mojo izobrazbo! –Pojdi se preobleč.
Ja? –Odlična kolumna, gospod. Tisto o policijski uri je ustrezno.
Naj še rečem, da je bila odlična tudi včerajšnja kolumna o omejitvah.
Kdo si že ti? –Marty Barasco.
Rad bi se vam zahvalil tudi za kolumno od prejšnjega petka.
Res mi je pomagala razumeti moje starše. –Prav.
No, Marty, kaj lahko še storim zate?
Rad bi videl vašo hčer, gospod. Če smem. –Aha. Jane!
Pravzaprav sem prišel zaradi Care.
Me je veselilo, Marty. Vrni se čez dve leti.
Nočem se hvaliti, a g. Shaff pravi, da sem ena boljših voznic
in pripravljena za avtocesto. –Morda se ne strinjam z njim.
Cara, pridi. –Mi boš dovolil? –Bomo videli.
Točno ob treh. Ne bodite … –Pozne. Razumemo.
Že vemo.
Le v vednost. Res si bil nevljuden do mojega prijatelja Martyja.
Skupaj sva v laboratoriju in delava na skupnem projektu.
Avtobus.
Počakajte! –Pridi! –Pohiti!
Ja?
Ja, Jordy, pol ure nazaj sem poslal.
Kaj?
Ni mogoče. Gotovo se šališ.
Res smešno.
Kje imaš sestro? –Zamujaš.
K Yummsu je šla. Lahko jaz vozim?
Oče bo pisal za skupino časopisov. –Ne tako hitro. Izbirajo še …
Res krasno. Lahko jaz vozim?
Glej, dobra voznica si, a ostalih sto milijonov …
Če mi ne dovoliš, se ne bom nikoli naučila.
A če ti dovolim, morda ne boš živela.
Kaj je bilo to? Si me lahko še bolj osramotil?
Oprosti, da sem ti zmotil učenje. –Ne moremo biti vsi menihi kot ti.
Mimogrede, pripor imaš. –Pripor?
Aha. Za kako dolgo? –Za celo življenje.
Ponižujoče je. –Kaj ne poveš. –Dobro, za en mesec.
Mesec! To je huje kot za vedno.
Dobro, oče, zakaj? –Lagala si mi.
Saj ne preneseš resnice. –Pa me naslednjič preizkusi.
Ampak … –Ne, ne.
Dobro, oče. Jaz … Ljubim Martyja. –Prosim te.
Oče, oče, počakaj. Samo prisluhni mi.
Nisem takoj vedela. Nekaj časa sem rabila. –Koliko?
Poznam ga tri tedne, a vedela sem v treh dneh.
Ne moreš vedeti v treh dneh. –Morda pa lahko. –Ne, ne.
Kar čutiš, ni ljubezen.
Mladost in nepremišljenost je. –Pa je. Ljubim ga.
Morda se ti zdi, toda ni! –Ne, ljubim ga.
Ni res. Ne. –Ljubim ga. Ljubim ga.
Oče, si v redu?
Tu gre Janein študij.
Zdaj gre Carin. –Kaj pa moj? –Ti si v redu.
Ne, čakaj. Zdaj gre.
Ne moreš me držati stran od Martyja.
Naj te opomnim, da fantje predstavljajo polovico sveta
in našla bom druge.
Toda vedi, da le Marty dobi moje srce.
V avto.
Poznam zelo dobro voznico. –Ne.
Ne.
Izvoli.
Tvoji sestri nista kaj preveč zadovoljni z mano. –Očitno.
Kaj se ti zdi, zakaj?
Dober oče si, toda včasih slab očka.
Kdo ti je rekel, da to rečeš? –Nihče.
Je bila Jane ali Cara? Lahko mi poveš.
Sama sem se domislila. –Ne, nisi se. Katera je bila?
Sama. V četrti razred hodim.
Znam si že kaj domisliti. –Jane ali Cara?
Sama. –Jane ali Cara?
V četrtem razredu sem. –V četrti razred hodi!
Prišli so. Pridite sem, dekleta.
Zdravo, dedi. –Lepo te je videti.
Zdravo, Lil.
Zdravo, oče.
Sedaj smo vsi zbrani. Kako ti gre?
V redu. Ali pa ne. Otroci me ne prenesejo.
Kar pomeni, da nekaj že delaš prav.
Tako si … Zdravo, ljubček.
Poglej svoja dekleta. Tako odrasla so.
Ne, ne. Še vedno so mlada. –Živjo, kako si?
Kako velika postaja. –Vsak dan bolj.
Živjo, kolega. –Lepo te je videti.
Pozdravljeni. –Zdravo, stric Dan.
Živjo, Eileen, kako si? –Je bila gneča? –Ja, a ne preveč.
Zdravo, sestra. –Vesela sem, da si prišel.
Kdo sta ta dva? Nikoli ju še nisem videl.
Zdravo, stric Dan. –Reci nekaj.
Nekaj. –Pa je. Vedel sem. Bravo.
Slišati je dobro. –Pomagaj stricu s torbami.
Dragi, ti boš tu spodaj.
Tvojega brata Mitcha bo obiskala prijateljica, zato …
Bom jaz v posebni sobi. –Ja. –Žal mi je, brat. –Že v redu.
Lepo spi. –Enako.
Si utrujena?
Jutro. –Dobro jutro.
Sta prijetno spali? –Ja. –Vama lahko kaj prinesem?
Sebi življenje.
Samo prostor potrebuje. –Ni to. –Je.
Kot je slišati, ga vsi vi. Zakaj ne bi šel po časopise?
Oh, mama. –Ja, pojdi.
Dobro ti bo delo. Izgubi se za nekaj časa.
Morda bi moral ostati tu. –Ne, izgubi se, Danny.
Ni prošnja.
Dobro jutro. –Dobro jutro.
Dobro jutro. –Takoj bom z vami.
No, potem je šel v mesto.
Ja. Na kavo. Tako je.
Govori z njim med vikendi.
Zdravo. Oprostite. Mi lahko vi pomagate?
Ja.
Iščem knjigo, očitno.
Kaj posebnega? –Ja, tako,
ki bi mi pomagala spopasti se z …
Nečim, kar bi bil lahko neroden položaj.
V redu. Kakšne vrste …
Kaj zabavnega bi bilo prijetno. Ne pretirano smešno
in zagotovo ne norčevanje iz drugih,
pač pa raje kaj človeško smešnega.
V redu.
In če bi vas lahko nekako presenetilo,
istočasno pa dalo misliti, da tisto, kar ste mislili,
ni edino pravilno v napačnem smislu,
ko pa se motite, so določene pravilnosti
v vaših zmotah.
No, verjetno mislim,
da bolj iščem nekaj, kar bi odstranilo vse ovire.
In obenem ne.
Mislim, rada bi čutila
globoko povezanost z nečim.
Morda pa sploh ne vem, kaj iščem.
Po mojih izkušnjah boste težko našli vse v eni knjigi.
Verjetno jih je zato toliko.
Kaj torej imava? –Imava površno poznavanje,
nekakšno mešanico možnosti. –Mešanico?
Ja. Takole. Imava, poezijo, Dickinsona, osnovne reči pač.
Malo Neruda je vedno dobro. –Se strinjam.
Te pa dejansko ne morete spustiti iz rok.
"Življenje Gandija?" Ne, toda …
Nihče ni bil zares tako kul kot on.
Svetilniki. Težko je najti dobrega človeka.
Seveda, že sam naslov. –Ana Karenina. Ne …
Ta pa je res smešna.
Ne, smešna je ta. "VSI KAKAJO"
Morda pa ne toliko.
Ne, je smešno. Smešno in resnično.
Dobro. V redu, dobro …
A če bi lahko izbrali samo eno.
No, rekel bi,
da se nič ne more primerjati z
romancami Fishcliffa.
Iskreno … Samo hodil sem okoli in pograbil, kar je bilo pri roki.
Gospa, ste kaj iskali? –Prodano. –Prosim? –Vse bom vzela.
Samo predlog so bile … –Poskrbite, da dobi provizijo.
On ne dela tukaj. –Pa bi moral.
Si pa prebrisan.
Pravzaprav nisem.
Jaz sem Dan. Oprosti.
Marie.
Zdravo.
Torej, Marie, se ti lahko kako oddolžim?
Takole. Tukaj je tvoj čaj. Vroč je.
Pazljivo. In tu je moj pomarančni sok.
Kupil sem kolaček, a mislim,
da so mi dali manjši planet.
Odložiti bi ga moral. –Hvala. –Imam prtičke in pribor.
Sem velik pristaš vilic.
In ti očitno nisi. –Torej, Dan … –Ja?
Rojen si bil? –Sem.
Kot vsi ostali. In odrasel sem kot vsi ostali. Je dobro?
Dobro. Kaj še?
Šel sem v šolo in imel sem bonanza škatlo za malico.
Ta TV-serija iz 60. let.
Pri desetih sem hotel biti čarodej.
Torej sem imel te predstave za vse otroke iz soseščine.
Poskušal sem narediti, da bi soseda lebdela.
Pa ni uspelo. Kar je pomenilo mavec in nekaj šivov …
… konec mojega …
Povedal ti bom nekaj, kar nisem nikoli …
Smejala se boš. Tega nisem povedal še nikomur v življenju.
In res težko povem.
Nato je zbolela.
Nato pa je ni bilo več.
In …
Trajalo je nekaj časa.
Verjetno bi morala govoriti o čem drugem.
Torej mi praviš, da si eden tistih vdovcev s tremi hčerkami,
ki preža na nič sluteče ženske v knjigarnah?
Kot kaže, sem to jaz. –Sem doživela. –Kaj res?
Verjetno je bilo …
zares težko. –Ne.
Ne, sedaj nam gre dobro. Res dobro.
Ni se ti treba smehljati.
Bolje je od druge možnosti.
Mi lahko pridržiš?
Oprosti. Zdravo. Ne, ne, nekaj minutk stran sem. Ja.
Morala bom oditi. –V redu.
Kar izgubila sem občutek za čas.
Lepo bi bilo, da bi lahko nadaljevala pogovor.
No, lepo je bilo in nekoliko nenavadno te spoznati.
Morda bi te lahko kdaj poklical? –Utegnilo bi biti nerodno.
Ker si v razmerju? –Ja. V novem.
Kar bi izvedel, če ne zgolj jaz govoril.
Res. –Ni pa povsem pošteno, kajne?
Mislim, ti veš vse o meni, jaz pa o tebi nič.
Le nočem se preostanka življenja spraševati o ženski iz knjigarne,
ki je dovolila, da le jaz govorim. Samo pogovor bi dokončala.
Prav. Nič slabega ni pri tem.
Pokliči, ali ne, a pokliči.
Le toliko, da veš, da bi poklical, da povem, da ne bom.
V redu.
"Da bi poklical, da povem, da ne bom?"
Oprosti. Oprosti!
Nikoli ne naredim česa takega, policist.
Običajno sem zelo previden.
In nihče ne verjame …
Dobrodošli na Rhode Islandu. –Ja, prav. Lepo je biti tu.
Zdravo. –Zdravo.
Kaj je narobe? –Nihče.
Mislim, nič.
Danny se je vrnil.
Stari, si v redu? –Kaj? Ja. Ne. V redu sem. –Res?
Ker nisi videti dobro.
No, nekaj najbolj nenavadnega je bilo.
Kaj je?
Spoznal sem eno in res je nekaj posebnega.
Presneto! –Brat, to pa je nekaj!
Si dobil njeno številko? –Ja. –Boš poklical? –Zapleteno je.
Ne, preprosto je. Moraš.
Komaj spoznal jo je. Gotovo ga skrbi, da je prezgodaj.
Nikoli ni prezgodaj. Sploh za nekoga njegovih let.
Amy, Dan je nekoga spoznal. –Pst … –Res?
Kako kmalu jo lahko pokliče? –Ne vem, že leta nisem bila samska.
Jaz tudi ne. Mojbog, kdo pa je? –Stric Dan je nekoga spoznal?
Dan je spoznal dober komad. –Dobro, dobro. Dovolj je.
Vprašajmo Annie.
Pravkar? –Ja.
Kakšna je?
Ona … –Kaj je …?
Vprašanje? –To je moj brat Dan.
Tvoj nasvet potrebuje. V mestu je srečal dober komad,
in … Nekoliko je pretresena.
Kaj ti ne bi bil? Mitch je pozabil omeniti,
da bo med njunim vikendom spoznala celo družino.
Nisem je hotel preplašiti. –Gremo vsi! Gremo.
Čestitke.
Torej, Annie?
Anne-Marie sem. Mitch me kliče Annie, a drugje sem Marie.
Dve Mary in Martho imam v telovadnici in nočem jih mešati.
Res ne bi bilo dobro. –Raje sem Marie.
Pridi, ljubica. Ženske smo na verandi.
Punce tja, fantje smo tu. Pridi, Dan. Opravimo.
Odlično! Krajša časovna enota. Štiri črke.
Mili. –Počakaj.
Nano! –A-N-O. Odlično!
Hej, brez vohunjenja.
Že veliko zaostajate! –To ni v pomoč.
Mislim, da "prikrivajoč" ne ustreza. –Res ne.
Gremo na 12 poševno. –Naprej gremo.
Da tebe zanima, je gotovo kaj posebnega, je tako?
Preskočimo 12 poševno. –To skušam povedati.
Ne bo se zgodilo. Z nekom se že dobiva.
Kar pa ni tvoja težava. –Nekako je.
Poslušajte, 15 poševno, pet črk, ponev za cvrtje.
Ponev za cvrtje. Gril.
Ima kamen na levi roki? –Ne še. –Potem je vse dovoljeno.
Zberite se, ljudje! Ponev za cvrtje!
Sauté. –Presneto. Seveda je sauté!
In beseda pred tem … Smo poskusile z "zeitgeist"?
To bi bilo E-I-T. –Mislim, da bi šlo "ozone".
Bog, skoraj smo pri koncu!
Deset črk. "Vse, kar gre lahko narobe, bo šlo." Torej …
Zemlja kliče Dana. Še vedno smo pri poševno.
Še z navpično nismo začeli. –Zgubljamo, kolega.
Dobro opravljeno. –Bravo za posodo.
Čestitke.
Preverimo! –Kaj pa zdaj, fantje?
Posoda, očitno!
Dan, kaj ti je bilo? Neuporaben si bil. –Oprostite, fantje.
Pusti ga. Veliko ima na umu.
Sauté. –Oče, mama.
Kakšna se vama zdi? –No, prezgodaj je reči.
Moram pa reči, da je bistra, očarljiva, pravi zaklad,
in če to zašušmariš, bomo obdržali njo in se znebili tebe.
Ljubček, nisi dobro pomil.
Resno, stari. Ta punca zažiga. Neverjetno. Resno.
Kaj misliš o njej? –Krasna je.
Naj jaz malo.
Gremo, družba. –V redu.
Ti pokažem, kje se nahajamo na tej mapi tukaj? –Ja, ja.
Če bi vedel, ne bi nikoli …
Ne bratovo punco. –Ne, seveda ne.
In v vednost, nikoli te nisem imenoval dober komad.
Mi smo … To je zaliv. Mi smo natanko tukaj. –Vidim.
Kaj bova torej? –Nekako hecno je.
Morda bi morala vsem povedati. –Ne, ne, ne.
Ničesar narobe nisva storila. Prijetno je bilo …
Lepo! Spoznavata se. –Ja. Kažem ji, kje smo na zemljevidu.
Stric Mitch, ne šteješ. –Prav, prav.
Vem, kaj se dogaja tu med vama.
Ne skrivata se.
Pojdita. Ena!
Dve! Pojdita! –Prav.
Prav. Jaz … –Tri.
Clay, vem, da si v tisti omari. –Daj no! –Štiri.
Začni še enkrat!
Pet! Šest! Štejem do dvesto.
Vidim vaju. –Res vaju.
Med tem bom legel. Osem!
Mitch je krasen fant. –Res je. Zabaven je.
Nezapleten v dobrem smislu. Ravno to, kar potrebujem.
Krasen fant je. –Devet!
Pravkar sem končala dolgo, bedno razmerje,
se pridružila skupini v telovadnici in Mitch je bil tam.
Krasen fant je.
Kar naprej ponavljaš to. –No, ker je res.
Deset!
Enajst, 12, 13, 14, 15!
Torej, srečno … vsem nam. –V redu.
Ptiček mi je prišepnil, da boš pisal za skupino časopisov.
Lilly. Še nekaj kolumnistov imajo na umu. Malo možnost imam.
Neverjetna je. Imenuj kraj, pa je živela tam ali ga obiskala.
Tibet, Čile, Berlin, ko je bil tam zid. Ona je …
Počakajte me! Kaj sem zamudila?
Mitchu je res uspelo. –Res je.
Kaj pa ti? Si našel koga? –Oče, nikar …
Vem, vedno si govoril, da si s Suzanne zadel glavni dobitek,
in da bi se z vnovičnim poskusom čutil pohlepnega,
a od tega je štiri leta.
Se lahko samo sprehajava, prosim?
Hotel sem ti prizanesti.
Nikoli nisem zavohala!
Naj mi kdo poda koruzo.
In tako sva se spoznala. –Že imam.
Moja verzija … –Ne.
Kaj si po horoskopu? –Škorpijon, podznak Tehtnica.
Mojbog, tudi jaz. –Res? –Imaš kaj sorodnikov?
Ne. –Kdo želi koruzo. Kdo …
Povej nam kaj o sebi, kar malokdo ve, niti Mitch.
Izurjena sem
v peki palačink. –Predstava veščin.
Kakšen bi bil tvoj popoln dan?
Moj bi se začel in končal z Annie … –Ne sprašujemo tebe. Ti pa povej.
Moj popoln dan bi se začel z odhodom v deželo,
kjer govorijo meni nerazumljiv jezik, z novimi navadami,
nekam, kje bi bila povsem izven svojega elementa.
Dobrodošla. Mislim, da si prispela.
Hotel sem reči, da prvič, ko sem jo videl …
Ljubček, ni treba kričati.
No, zdelo se mi je, da sem pravkar umrl,
ker je bil v sobi angel. –Hvala.
Sta z Mitchem zaljubljena? –Ta koruza je kot angel.
Naredimo si zvečer šotor. –Ja, enega velikega!
Takega s stropom.
Sladica!
Danny, nekateri še jemo. –Pozno postaja. –Pa ne.
Tudi jaz sem edinka. To je res pretirano, kajne?
Si kdaj preživela svoj popoln dan?
Kdaj fant postane ljubimec? –Dobro. V redu.
Lahko jo že nehamo spraševati. Cel večer jo že zaslišujemo.
Imaš občutek, da te zaslišujemo? –Niti malo. –Samo vljudna je.
Ne. Rada imam vprašanja. –Ah, prosim te.
V imenu svoje družine bi se rad opravičil.
Nobena bivših Mitchevih punc ni bila predmet
tako temeljitega izpraševanja. –To ima pa prav.
Ni tako? Ne tista z dvojno maso. –Ne.
Kako ji je bilo ime? –Ne navijačica Knicksov.
Ali "terapevtka za masažo".
Nobena od stevardes iz vseh daljših in krajših zračnih linij,
ki je potiskala svoj kovček skozi to hišo. –Dovolj je.
Se morda motim?
Hvala, da si to izpostavil.
Najpametnejši tip si, kar jih poznam.
Prav ima. Annie je na vrsti, da me vpraša, karkoli …
Raje je Marie.
Vprašaj me, karkoli želiš, Marie.
Nobenih vprašanj nimam. –Ah, daj no.
Mitch je rekel, če bi mu oprostila preteklost, bi on meni mojo.
To bi bila res neumnost. –Dobro, vsi v družinsko sobo.
Otroci, pridite. V družinsko sobo.
John, prinesi pite, prosim.
Ti ne. Ti boš sam pomil posodo.
Šest. Šest črk.
Dobro opravljeno.
Druga beseda.
Oprosti. Pretiraval sem. –Ne, nikoli nisi. Moj brat si.
Razumel boš, ko povem … –Z ničemer me ne bi razjezil.
Lahko samo nekaj rečem? –… knjigarna …
Ko si govoril o mojih bivših, sem spoznal nekaj.
Kar čutim do Marie je drugače.
Poznaš tisti občutek v svojem …
Srcu. –Ja. Ko ti srce … –Razbija.
Razbija. In … –Kot bi bilo zunaj reber.
Ja. –Razkrito, ranljivo …
Ja. –Čudovito in grozno, potrto in živo obenem.
Ja. Ja, kako … Kako bi rekla temu?
Ljubezen.
Vedno si poznal prave besede.
Stanford ali Berkeley. –To sta odlični šoli.
Mogoče University of Washington.
Ali kje bliže domu.
Lil, če boš težko zaspala, veš, kje me najdeš.
Oče.
Stric Mitch, greš po poljubček za lahko noč? –Seveda.
Staro pravilo očeta in mame o ločenih spalnicah pred poroko.
Kot v srednji šoli. –Strinjam se s tem pravilom. –Hvala, Dan.
Mitch, kaj pa počneš? –Marie je prinesla nekaj knjig,
a bi morala prebrati kakšno od pravega pisatelja.
To pa ni dobra zamisel. –Ravno nasprotno.
Najboljša knjiga, kar sem jih bral. –Morda edina. –Smešno.
Bodi prijazna. –Še podpiši jo, pa bo krasno.
Pazljivo, to je prva izdaja. –Edina izdaja je, mama.
Lahko noč.
Lepo spi.
Res bi raje videl, da ne.
"Srečno"? Samo to?
V redu, bo že zadostovalo.
Živjo.
Lahko noč.
Dobro jutro.
Reci "dobro jutro". –Jutro.
Ja, dobro.
Lepo se imej.
Izvoli, srček. Tako.
Marie. Bi se nam, prosim, pridružila, lepo dekle?
Mama? –Ja, ljubček? –Bi prižgala glasbo? –Seveda.
Bolj si potreben tega kot jaz. Že prihaja.
V redu, Dan. Pridi sem. Pa dajmo, boksanje.
In videti hočem te pesti. Tri, dve, ena.
Na desno!
Dobro sunite. Pet, šest, sedem. Menjava!
Pet, šest, sedem.
Bi prevzela? –Kaj? –Ja, ja. –Prav.
Salsa?
Plesišče je tvoje, ljubica.
In leva in ena …
Počakaj, počakaj. V redu. Dan gre naprej.
Začetniki v sredino. Opazuj Marie. Dobro ti gre.
Dajmo malce z rameni. –V redu.
Glejte Marie, kaj delati. Dan, kaj ne delati.
V drugo stran. –Odličen si bil.
Najlepša hvala. –Prosim. –Odlično je bilo.
Vedno težko začneš, a na koncu se počutiš tako odlično …
To pa je dobro raztezanje.
Mogoče bi to poskusila na meni kasneje.
Dobro je.
Oče? –Pojdi po sestri, dobimo se pred vhodom.
Kam greš? Greva lahko midva s tabo? –Greva lahko?
Pravzaprav si moja dekleta želijo prebiti malo časa z očetom.
A obljubim, da bomo šli kak drug dan. Prav?
Lil, pridi. Gremo. V avto. Dekleti, gremo.
Oče, kaj je? Babica me bo učila plesti.
Cara, gremo. –Ne.
Dobro. Kaj še čakata?
Pridita sem.
Tako. Kar k meni!
Joj, kako si težka. Ne vem, če bom zmogel.
V redu. Oh! Padel bom.
Dvomim, da zmorem to.
Ne, ne.
To je bil včasih kraj z vsemi vrstami školjk
in morskim psom iz papirja.
Se spomniš, kako si imela rada slane smetanove bombone?
Ko sem jih imela štiri. –Ja, ampak … Prav.
Ostanite pri meni, družba. Hej, imam zamisel! Kegljanje.
Ja! –Kegljanje, kegljanje! –Zveni dobro.
Življenje je polno razočaranj. Velikih in včasih še večjih.
Kaj bo torej? Svetilnik ali kitolovski muzej? Vi izberite.
Veste, zakaj imamo svetilnike? –Ker so lepi? –Tako je, ja.
Pa tudi zato, ker pomagajo, ko je zunaj tema.
Varujejo ladje in preprečujejo, da se razbijemo ob skale.
Ker, ko ste tam zunaj,
ko vas premetavajo sem in tja tisti veliki temni valovi,
in se vam zdi, da nikoli več ne boste čutili tal pod nogami,
da bi se lahko kar razleteli na milijone koščkov
in potonili vse do dna, globoko,
je luč, ki nas ohranja v pravi smeri.
Je luč … –Oče, se počutiš dobro?
Seveda se, ljubica.
Ste se zabavali? –Ne.
Pojdi noter. Gremo, ljubica. –Otroci? Kje ste bili?
Vem, vem. Jaz … –Povsod smo vas iskali.
Kot izkušen starš … –Oprosti. Nisem razmišljal.
Živjo, kolega.
Oprosti. –Pridi, prijateljček.
Uspelo mi je.
Dan. Neverjetna je bila. Moral bi jo videti.
Zadnjo polovico kilometra je kar preletela.
Hitra sem bila, kajne? –Ja, komaj sem te dohitel.
Celo tvoja pot je lepa.
Kam je Dan izginil?
Mama, kot boginja se giblje tam zunaj.
Res? –Kot panter je. Samo njeno telo …
Tekmovalna je, a sem hotel kar planiti po njej. Me razumeš?
Hotel sem jo prignati do plaže. Ona je kot …
Ne počni tega. –Kot moj žrebec je bila.
Hotel sem jo pred seboj. Veš, kaj mislim?
Marie. V omari na desni so sveže brisače.
Pogrešam tvojo kožo.
Pogrešam tvoj vonj.
Pogrešam …
Pogrešam tvoje oči.
Oče! Prava pošast si!
Ne, oprosti. To je bilo za mojo zgubo od očeta.
Ja, vohunil je.
Halo? –Pogovoriti se morava.
Lahko počaka? –Ti to deluje? Mislim, zares. Bodi iskrena.
Lepo se imam. –Lepo? –Ja.
Torej ti je prijetno? –Če izvzamem milo v očeh.
Ker meni ni in menim, da bi kot človeka principov
morala imeti osnovna pravila. Se ti ne zdi? –Vsekakor.
V redu! Dobro, prav o tem govorim. Ne, ne.
Držati se morava na razdalji. Stoj. Ostani tam.
Brisača. –Stoj. V redu. Oprosti. –Hvala.
In nehaj brati mojo knjigo. Samo nehaj.
Zakaj? –In tista reč s salso …
O čem pa govoriš? –Salsa ples.
Ta reč. Če bi lahko nehala s tem.
Oprosti. –Če bi lahko nehala, bi mi zelo pomagalo.
Pa še kaj drugega lahko narediš, recimo ne obstajaš. –Res hvala.
Tega … Ja, rekel sem. Nisem mislil, a sem rekel.
In veš, kaj bom še naredil? –Kaj?
Naredil se bom manj privlačnega,
da ne bom spodbujal kakšnih neprimernih čustev.
Dobro, to pa je smešno. Pa veš, kaj? Jaz … Ne.
Nehal bom misliti nate. –Dobro. –Res bom.
In če začnem misliti nate,
kar se lahko primeri v trenutku … –Slabosti.
Bom vse svoje misli preusmeril v tvoje napake.
Moje napake? –Tvoje napake. –In te so?
Pojma nimam, a lahko si prepričana, da bom odkril …
Vprašaj babico. Oprosti. Se boš prhala? –Ja, bom.
Manjši nasvet. Stara hiša, stare pipe. Traja, da se ogreje.
Se lahko pogovorim s tabo o nečem? –Seveda.
In če lahko ostane med nama?
To je … Bilo je …
Sinoči, ko sem …
Ko si ti govorila o svojem življenju,
kako pomembno je potovati, poskušati nove reči, saj veš,
sem začela razmišljati o … Neverjetno!
Vse to, saj veš, koliko …
Videti je pripravljeno. –Seveda.
Toda … Še vedno si oblečena.
Pozabila sem.
Drugam bom gledala. Sem bom gledala.
Kakorkoli, spoznala sem, saj veš, zares …
Veliko sem razmišljala o tem, kaj bi rada počela
v prihodnosti, pa ne samo o šoli, pač pa …
Nekako težko ugotovim, kaj želim početi v življenju.
Vem, da hočem oditi nekam, poskusiti nove reči …
Mislim, težko si je zamisliti,
kam spadam, kje bi morala biti. –Seveda.
In da imaš to izkušnjo, saj veš, in to …
Ki je, saj veš, pomen vsega. Veš, kaj mislim?
Seveda. –Je pa tudi srhljivo spoznanje,
da je tisto, kar želiš, tisto, kar želiš. Me razumeš?
Veš, prav zanimivo je …
Zanimivo je, kako lahko končaš nekje
drugje kot pa si …
Kosilo!
Makaroni in sir. Nič boljšega.
Odrasli so v jedilnici.
Jaz se bom malo pomešal in sedel s svojimi prijateljčki.
Dan. Ljubica … –Mama, prosim. Pusti me biti.
Živjo, fantje. –Živjo, stric Dan.
Halo?
Živjo.
Kaj počneta? –Marie mi pomaga pri nečem.
Sploh se ne zabavava. –Ja, vidim.
Kako ji gre? –Neverjetna je.
Adijo, oče. –Adijo.
Adijo. –Adijo.
Torej praviš … –Ja.
In poskušala sem narediti, da bi bilo kot pravo srce.
A ga ne znam niti narisati. Zato sem ga izrezala.
In potem je izpadel tako kot zvezda.
Dan? Zdravo. –Zdravo.
Ljubček, dobro veš, da nas skrbi zate.
S sinočnjim obnašanjem in tisto danes zjutraj,
sva sedaj uradno zaskrbljena.
Hvala, ganjen sem. Ampak sem dobro. Ni treba …
Zasebni pogovor imamo. –Kar vstopita. Ne, kar naprej.
Mama, kar nadaljuj, sama ušesa so me.
Glej, zares veliko narediš za svoja dekleta
in za vse nas. Kaj pa narediš zase?
Ne zdaj. –Kar naprej. –Pogovarjamo se. –V redu je.
Radi bi se pogovorili na samem. –Ostani. Kar izvoli, mama.
Je to zato, ker se stric Dan tako čudno obnaša? –Ja.
Za to je razlaga. –Da slišimo. –Hotel sem že govoriti s tabo.
Stari, gotovo si nabit.
Zato upam, da si občasno privoščiš malo samoljubezni.
Govoril sem z urologom o tem. –Dovolj bo. Daj no.
O čem pa govoriš?
Pravo vprašanje je, kar nihče ne bo vprašal,
ali bo Dan še kdaj našel ljubezen? –Ne bo.
Howard. –Žal mi je, ne bo.
Pravim pač, če si odprt do tega, bo ljubezen našla tebe.
Verjetno res. –Živjo, družba. –Odlično.
Zdi se mi, da nisem bil prej dovolj jasen,
a moraš prečistiti ta odvod.
Odmašiti to steklenico. Če sem prej pomešal metafore.
Dosedanji sklepi so torej: zaskrbljen, ljubezen bo našla
in prečiščevanje odvoda.
No, hvala. To je vse. Opravili ste.
Ne, to ni vse. –Daj no, mama.
Na kmečkem sejmu smo srečali hčerko Margot Draper.
Spraševala je vse o tebi. –Moraš se pač malo zabavati.
Kar pomeni, da te bo Ruthie Draper pobrala ob šestih
in šel boš na pijačo! –Še spomnim se je ne.
Na zmenek boš šel! –Ne grem na zmenek, mama.
Ja, ljubček, čas je že.
Ruthie 'Prašičja faca' Draper. Se šalita?
Ne s 'Prašičjo faco' Draper. Oprosti, a to je preveč kruto.
Nič krutega ni pri tem. –Mama, še spomnim se je ne.
Nočem iti! Nočem iti s prašičjo faco.
Gre. Je že odločeno! –Pa ne grem.
Še spomnim se je ne. –Zmenek na slepo je.
Imeli bomo dvojni zmenek. Zabavno bo. Kajne, Marie?
Ja, zabavno bo. Ja.
To je moje dekle.
Daj no, prav svinj… fino bo. Oprosti.
Naprej merjasci.
V redu. V redu.
Pa dajmo.
Zelo dobro.
Res je … lepo je … –Zdravo.
To je Ruthie Draper.
Vse poznaš. Večji so. –Ja. Pozdravljeni.
Lepo te je spet videti, Ruthie. –Zdravo, Dan.
Živjo. –Povsod bi te prepoznala.
Mislim, povsem isti si.
Ruthie, krasna si videti.
To pa je smešno.
Ne, ne, nikar … –Torej, medicina na Harvardu,
Johns Hopkins … Dobro si si naredila, Ruthie.
Ja. –Ja, prav impresivno.
Potem gotovo nisi imela veliko časa za zmenke?
Bil je nekdo.
Zelo poseben je bil v mojem življenju, toda …
Izgubila sem ga v grozljivi nesreči.
Oprostite mi.
Hvala ti.
Čudno pa je to, da sva se poznala komaj tri dni,
ampak je … Saj veš, kako včasih preprosto veš.
Ja. –Ja, ja, seveda.
Ja. –Torej si zdravnica?
Ja. –In kaj je tvoja specialnost?
Plastična kirurginja sem. –A, seveda si.
Ne, vem, vem. Vem, kaj si misliš.
A jaz delam izključno z žrtvami opeklin, z otroki,
ki se rodijo z deformacijami obraza.
Praktično je svetnica. –Ne, jaz samo …
Samo prispevam svoj mali delež. Upam. Kot tvoj brat.
Oh, nehaj. Jaz … –Ko ponoči ne morem spati,
grem na splet in berem tvoje zadnje kolumne. Ga ti bereš?
Samo njegov roman. –Za toliko si prikrajšana, res.
Mislim, kar si rekel tisti materi poležuha? "Skrij daljinec.
Pa kaj, če mora vstati in zamenjati program? Vsaj telovadi."
Sijajno. In potem staršem petih izbirčnežev?
Za vsakega sta morala pripravljati poseben obrok …
"Kaj pa ste, restavracija?" –Seveda. –Sijajno.
Dobesedno te navaja. –Pravim samo,
da nimam otrok in nimam težav,
a je jasno, da če jih bom nekega dne imela,
mi bodo tvoje besede prinesle tolažbo.
Oprostite. Morala se bom opravičiti. Ne morem si kaj.
Oprosti. A dekle s takimi gibi, mislim, tip se mora vprašati.
Hej, stari.
Nje ne moti. Marie, kajne? –Ja, seveda. V redu je.
Mislim pa, da ona Dana ne zanima. –Ga ne? –Me ne?
Mislim, da te ne. Ali te?
O, lepo. V redu. Ja!
Ne vem, kaj, a nekaj ga vleče nazaj.
Nič več.
To pa je res lepo.
Prihajava.
V redu. Spet doma.
Res mi je všeč tvoj avto. –O, hvala. –Adijo.
Lepo, da sva se spoznali, Ruth. –Enako. –Pridita, fanta.
Pravzaprav greva z Danom še malo na vožnjo.
Ne čakajte me.
To je odlično.
Vem, kaj je skrivna sestavina … Ljubezen.
Z vsakim grižljajem je boljše. –Besede ne morejo opisati. –Hvala.
No, kakšne so? –Oče, slastne. –Prav sline se ti pocedijo.
Skoraj sem že končal tretjega. –Še, prosim.
In nič te ne ustavi, kaj? –Ne.
Skrivni recept je, a mi je dovolila razbiti jajca. –Res?
Kako je kapitan Srečko to jutro? –Zabavno je bilo. –Res?
Slišim, da si si sinoči dobro potešil apetit. –Ja.
Lahko dobim še enega? –Izvoli. –Pravzaprav sem malo lačen.
Skrivni recept. Prav tu. –Res so dobri. –Hvala.
Koliko si jih pojedel, oče? –Torej, ali si prečistil?
Karkoli se je ali ni zgodilo, nihče si ne zasluži nekoga bolj kot ti.
Izvoli.
Metanje kovanca. Zunaj.
Prima.
V redu. Lepo!
Ja? Boš to naredila?
Bomo tako igrali? Ja! V redu.
V redu. Torej se mi hočeš maščevati, kaj?
Kako prosim?
Postavite se v vrsto, potrebujem kritje tukaj.
Postavite se! Dajmo! –V redu, vrni jo.
Vrzi že! –Hej, kotlet!
Marie! Marie! –Dajmo, Marie!
Ne razumem, zakaj se vztrajno obnašaš kot petnajstletnik.
Poln sem te predrzne želje. –Lahko bi bil bolj poln brzdanja.
Kaj pa to pomeni? –Mislim, da veš, kaj to pomeni.
Oče, lahko ti? –Seveda. –Hvala.
Halo? Ne, jaz sem njegov oče.
Nekdo po imenu Jordy je zate.
Poslušajte! Dan je pravkar prejel telefonski klic.
In kot veste, je združenje za kolumnista vse.
Dobro. Naj razložim.
Prosili so me, da se sestanem z glavnimi šefi
skupine časopisov Lamson.
Prišla bosta jutri
in se pogovorila z mano.
Super!
Morda bi moral prej dobiti službo. –Ja, res je.
Dan, stari. –Hvala.
No?
Oče?
Lilly me je pravkar vprašala, zakaj si se spogledoval z Marie.
Nisem se. –Ne skrbi, izgovorila sem te.
Rekla sem ji, da ni nič. –Ker je tako.
Oče, 17 jih imam. Prav? Tako očitno si se spogledoval.
Pa je itak vseeno. Saj ni, da bi se ona kaj zanimala zate.
Se pa ohladi, prav?
In čestitam. –Hvala.
Z avtobusom je prišel. Sorodnike ima v Bostonu.
Oče, on me ljubi!
V redu. –Ni ti treba skrbeti.
Ko je govora o seksu, je Marty tisti, ki hoče počakati.
In to naj bi me pomirilo? –Oče, ljubim ga. –Ljubica …
Ljubim ga. Ljubim ga. –Ni res.
Kar imava, je prava ljubezen.
In samo zato, ker je ti nimaš, ni treba kaznovati nas.
Zaslepljenost ni ljubezen. Spolna privlačnost ni ljubezen.
Ne razumeš. –Ah, jaz ne razumem.
Ne, še razumeš ne, da ne razumeš.
Česa ne razumem, Cara? Prosim, pomagaj mi.
Česa? Je frustracija, ker ne moreš biti s to osebo?
Da je nekaj, kar te ločuje od osebe, s katero si povezan?
In kadarkoli si v bližini te osebe, ne veš, kaj reči, pa rečeš,
kar ti je v mislih in srcu.
In da veš, da če bi lahko bila skupaj,
da bi ti ta oseba pomagala postati najboljša možna različica sebe.
Torej Marty lahko ostane?
Oprosti.
"Marty lahko ostane?"
Howard te bo odpeljal do avtobusa. Teta te bo čakala v Bostonu.
Da, gospod. –Glej, nisem tvoj oče,
a moral bi vedeti, da je ljubezen nevarno čustvo.
Ni, gospod. –Mi ugovarjaš? –Ne, jaz … Samo …
Ljubezen ni čustvo, pač pa sposobnost.
Kdo ti je to povedal? –Domislil sem si, g. Burns.
Pridi se poslovit.
Okno. Dovolj je. –Oče.
Kmalu ga bo spet videla.
Ne! Ne!
Ne! Marty! Marty! Marty!
Kako prisrčno. –Kaj? Kaj je pri tem prisrčnega?
Je že v redu. V redu je. Daj no, v redu je.
Da si tako prepričan. Da čutiš tolikšno ljubezen.
Ljubezen ni čustvo. –Ni?
Sposobnost je.
Če je to res, imaš res nadarjeno hčer.
Morilec ljubezni si!
Dobro, Cara. Naslednji?
Olivia ima nekaj z dekleti.
Gus bo izvedel svoje običajno. Bella se še ni odločila.
S Howardom bova pela. –Lepo. Pa teta Eileen?
Še mene zapiši. –Res? Kaj pa znaš?
Moriti ljubezen.
Kaj si rekel? –Za vsakega je nekaj.
Vse nas zapiši.
CLAYEV CIRKUS
Kaj je talent tvojega očeta? –Nima nobenega.
On je edini opravičen sodelovanja.
In tu je Bella Wilson. –Izkaži se, Bella!
Čivava.
Dajmo, Bella. –Si v redu?
Nimam dobrega občutka. –Pa daj tisto, kar vedno.
Marie ni ravno dekle mimike.
Izvesti moram nekaj posebnega. –Samo bodi to, kar si.
Buldog.
To je …
To je za Martyja. –Naj ti pridržim češnje?
Zavezala ga je!
Zamisel imam. –Zagotovo bo odlično.
Lahko je.
Dobro, zadnji, a nič manj pomemben, stric Mitch.
Nekdo zelo moder, moj brat,
mi je nekoč povedal,
da če bi bil rad popolnoma iskren, poj.
Mimogrede, naj vam predstavim svoj bend.
Ne morem verjeti. Ni igral, odkar je ona …
Ena, dve, tri, štiri.
Bravo, stric Mitch!
Kar je on rekel.
Dobro opravljeno, fanta.
Kaj je bilo to?
Nisem mogel … Nisem se mogel zadržati.
Kaj naj storim sedaj?
Ničesar ne moreš. Moj brat je.
Zakaj si pel zame potem?
Ker jaz …
Stran 92: Sem pravkar umrl? Ker je angel stopil v sobo.
Stran 148: Oprostil ti bom tvojo preteklost, če ti meni mojo.
Kot kaže, so bile vse najboljše vrstice tvoje.
Neznosno je. Jaz …
Ne morem se več pretvarjati.
Oče? –Reci, srčece.
Bi prišel v mojo sobo? Rada bi ti pokazala nekaj, kar sem naredila.
Bova jutri. Prav, ljubica? Obljubim.
Prav, očka.
O, bog!
Kaj se dogaja?
Kaj je zapletenega, če si tu? Moje petje.
Ne bi smel peti. Vem. –Ne. Ni to …
Slaba pesem je bila. Jaz … –Se joče ali smeje?
Ne, ne, ne. Prosim. –Prosim, nikar.
Marie …
Prihaja. –Mama!
Ne, ne. Ne vem, kaj naj mu rečem. Nikoli nisem izgubil dekle.
O, lepo. To bo prvič.
V redu. O, ja, prebil se bom skozi to.
Prosim, nehajte se skušati vesti običajno.
Rekla je, da sem bil krasen fant. Da me je zelo ljubila.
Nato je rekla,
da morava oba poskusiti najti svojo pravo sorodno dušo.
Tako zbegan sem. Ne vem, kaj se je zgodilo
od včeraj do danes, da je privedlo do tega.
Nekaj je moralo biti. Nekaj, nek razlog, da je …
Zakaj gledaš mene? –Ne gledam tebe.
Samo gleda širno praznino svoje prihodnosti. Slučajno si pač tam.
Danny, bi kaj dodal? –Ja, kaj lahko strokovnjak pove?
Ljubček, kruta resnica je, da smo jo imeli vsi radi.
Ja, res smo jo.
To mi ne pomaga. Ne.
Se lahko kdo domisli česa zabavnega, da bi počeli?
Dobro, dobro. V redu.
Član skupine Rat Pack! Pevec.
Dean Martin! Sammy Davis, Jr.!
To!
Ti si na vrsti, kolega. Dajmo. Izvoli.
V redu. –Začni!
To je darilo … –Zdravo, Jordy.
Ne moreš govoriti. –Ne, a kar nadaljuj.
Morala sem oditi. –Vem.
Ben Franklin! –Toda resnica je …
Ja? –Da nisem odšla daleč.
Lep nasmeh, ljubke oči, ženska brez primere.
Marie! –Ja.
Oh, ljubček, nikar …
Očka? –Živjo, ti.
Ti lahko pokažem, kaj sem naredila? –Takoj, ko se vrnem. Prav?
Prav.
Spet vi. –Me veseli, policist.
Kako ste kaj danes? –Veste, zakaj sem vas ustavil?
Seveda. Zavedam se svojega početja in vem, da je narobe.
To vas bo stalo. –Dodajte na moj račun.
Kako prosim? –Dodajte na moj račun.
Kaj počneva?
Morda je narobe. –Ja.
Vendar so določene pravilnosti v naših zmotah, se mi zdi.
Mislim, da morava razmisliti.
Mislim tvoja dekleta in midva … One so izredne in …
Kaj je?
Mislim, da je vse to nekoliko prenagljeno.
A tako?
Ne vemo niti, če znaš kegljati.
V redu. Ne, nikar! Počakaj. Za črto moraš stati.
Pusti me! –Za črto. –Daj no.
Samo gledam tebe. Ne … –Pripravljena?
O, hvala vam. –Hvala.
To je …
Všeč mi je. Grozen met je bil, a všeč mi je bilo to na koncu.
Jaz ne bi še šel.
Ni slabo. Dobro je bilo.
Tako si boš roko zlomila.
Ne, ne. Ne počni tega.
Dajmo, dajmo!
To! –Dajva oba hkrati.
Ena, dve, tri.
Oče?
O, mojbog. Oče, kaj pa počneš?
Kaj, za vraga? Marie? –Kaj pa se dogaja?
Šli bomo. –Poljubljala sta se.
Lahko razložim.
Vidva sta se razšla, kajne? –Pred dvema urama.
Vem, vem. –Mislil sem, da si odšla.
Je, samo ni prišla prav daleč. –Kaj? –Lahko razložim.
Ja, naj razloži. –V redu.
Se spomniš ženske iz knjigarne? Tukaj je.
Ti si rekel, naj grem za njo, a nisem. –Ni bilo načrtovano.
Vem, kako je videti. Mitch, vem pa tudi, kakšen je občutek.
Kakšen je občutek tega, ti pesjan?
Kaj se je zgodilo? –Res mi je žal.
Pomirite se vsi. Niste v pomoč.
O, ne. –Žal mi je.
O, ljubček. Prinesite led.
Dan, si v redu? –Marie!
Ne, ne odidi! –Ne vem, kaj sva mislila.
Oprosti.
Ne odidi.
Oče?
Oče, počakaj!
Kaj pa počneš? Oče!
V redu, tu je vaš poziv na sodišče.
Še nekaj. Izročiti mi morate vozniško dovoljenje.
Obiske imaš.
Ko že govorimo o hudiču. –Pozdravljeni.
Cindy Lamson. Glavna urednica pri Lamson Newpaper skupini.
Pozdravljeni. –Jim Lamson, založnik.
Me veseli. –Ja. Klepetala sva tu z vašo družino.
Prav v veselje nama je spoznati vaše ljubke hčerke.
Vroč jabolčnik? –Hvala. Videti je …
Najlepša hvala. –Dobro je videti. Hvala.
Oče? Vroč jabolčnik?
Ne samo, da si morilec ljubezni,
pač pa si tudi najslabši starš, kar jih je.
Ljubko.
Kot gotovo veste, smo se srečali še z dvema kandidatoma,
vendar sva z očetom prepričana,
da sva najboljšega prihranila za konec.
Dekleta, lahko odidete, če želite.
Če vam je prav, bi morda ostale. Radi vključujemo družino.
Dan ve že vse o tem, kako se reči ohranjajo v družini.
Kajne, Dan? –Zato se toliko nagibava k vam.
Kar predstavljate v svoji kolumni, vaša moralna načela.
Osebne značilnosti, ki se odražajo v vašem pisanju,
se mi zdijo zelo izrazite. –Poštenost, zaupanje …
Velike načrte imamo za vas, Dan.
Poskušamo narediti tisto, kar vi govorite svojim bralcem.
Kaj je to? –Dati družino na prvo mesto.
Dobro. Tako je.
Nekdo ni prebiral lastne kolumne.
Ne vem zagotovo, kaj to pomeni.
Pojdi stran. Lažnivec si in hinavec. Varati z bratovo punco?
Kako dolgo si jo poznal?
Dva prekrška in trk. Je bilo to del načrta?
Najhuje od vsega, ranil si Lilly.
Hotela ti je pokazati nekaj, kar je napravila zate.
A se nisi prikazal.
ZA OČKA
Res sem ga polomil. –Ne, nisi.
Ja, sem, mama. Kar sem naredil Lilly.
Ne pozabi na Mitcha. –O, John.
In tista dva od časopisa. –Res ni bil dober dan zate.
Če bi le ostal pri tem, da sem jim oče …
Prosim te. Veš, ljubezen je zamotana.
Bolje bi moral vedeti. Ranil sem svoje otroke.
Pa jih pojdi od-ranit.
Ljubček, naredil si nekaj napak. –Veliko, tako veliko.
Da si se zaljubil v Marie, ni bila ena od njih.
Mi lahko kdo prinese drugo škatlo, prosim?
Ja, ja. Prihaja.
Mitch.
Mitch, jaz …
Če bi bil kdo drug …
Tako sem …
Zadrži to misel.
Živjo, lepotička.
Dekleti, rad bi se pogovoril z Lilly na samem, če smem.
Prav, potem pa z vsemi.
Vem, da sem ga polomil. Na veliko.
Ja. –Res si.
Vaša mama …
Pogrešam vašo mamo. Ves čas in vedno jo bom.
Mame ni več. –O, ljubica. Vsak dan jo vidim.
Vidim jo v tvoji dobroti, Jane. In, Cara, v tvoji vnetosti.
In, Lilly, ti imaš njene oči.
In njen nasmeh.
Zato bom naredil tako:
Do konca življenja si dajem pripor.
Držal se bom vas. Z vami bom …
Vsak dan si z nami. –Nikamor ne bom odšel.
Malo me je zbegalo glede Marie, a tega je konec. Prav?
Nekako sem izgubil glavo.
Malo sem potrapal, ker jo ljubim.
To … To ni … Ne ljubim je. In nisem tega mislil.
Le kako bi jo lahko ljubil? Poznam jo komaj … –Tri dni.
Ja. In kako lahko veš v treh dneh?
Ne vem.
Pa vem. Ljubim jo.
Ljubim jo. Ljubim jo.
Ljubim jo. Ljubim …
Ljubim jo.
Potem pa pojdi za njo.
Veliko raje imamo njo kot tebe.
Pojdi.
Zdaj.
Ljubček, za na pot.
Kaj je? –Ne morem.
Moraš. –Nimam vozniškega.
Kar dobra sem z zemljevidi.
To je tako čudaško, a ne bi zamudila za nič na svetu.
Dragi bralci, za večino od vas
je to moja prva kolumna v vašem časopisu.
V prihodnjih bom odgovarjal na vaša vprašanja,
danes pa bi rad prekinil običajno formo in spregovoril o načrtih.
Ne toliko o načrtih za to kolumno, pač pa bolj življenjskih načrtih.
Kako jih vsi delamo. Kako upamo,
da bodo naši otroci delali dobre, pametne in varne načrte.
A če smo zares iskreni do sebe,
se nam načrti po večini ne izidejo tako, kot smo upali.
Torej, namesto spraševanja naših mlajših:
Kakšni so vaši načrti? Kakšne načrte imate z življenjem?
Bi jim morda morali reči:
Načrtujte se presenetiti.
Prevod in priredba: ZoMk
In to je vse.